Denne film, hvis handling udspiller sig i tiden før 2. verdenskrig-
-har ikke til formål at være et studie i sæder og skikke.
Personerne i filmen er helt fiktive.
Følsomme, trofaste hjerter, som klandrer den enkle kærlighed.
Hold inde med beklagelserne. Er det forbudt at ændre mening?
Hvis kærligheden har vinger, skal den så ikke flyve?
Dette er Radio Cité. Klokken er præcis 22. Klokken er ti.
Vi er nået frem til Le Bourget, hvor vi går gennem folkemængden-
-som er mødt op for at byde flyveren André Jurieux velkommen.
André Jurieux har netop krydset Atlanten på blot 23 timer.
En præstation som... Undskyld.
En præstation som kun kan sammen- lignes med Charles Lindberghs.
André Jurieux har netop udført en fantastisk landing.
Folkemængden presser på og vil forbi mobilgarden.
-Jeg vil prøve at gøre det samme. -De må ikke passere!
Ministeren kunne ikke selv komme, men han bad mig gratulere.
Det er ikke min fortjeneste. Det er flyets.
-Udmærket. -Octave!
Kære Octave!
Jeg er så glad. Ikke på grund af flyveturen, men over at du er her.
-Er hun her? -Nej.
Nu står vi ved siden af André Jurieux som nok gerne vil sige et par ord.
-Hun kunne ikke. -Det var jo for hendes skyld...
-Det ved jeg godt. -Undskyld, vil De sige et par ord?
-Hvad skal jeg sige? -De var alene i et fly i et døgn.
De må vel have noget at sige? Find på noget. Er De tilfreds?
Jeg er meget ulykkelig. Jeg har aldrig været så skuffet.
Jeg gjorde det her for en kvindes skyld.
Men hun er her ikke engang for at byde mig velkommen hjem.
Hvis hun hører mig, vil jeg sige at hun er illoyal!
Han har udført en enorm præstation.
Det har været en stor kraftanstrengelse-
-og han er endnu ikke klar til at tale i mikrofon.
Men med os har vi en ingeniør fra Gaudron...
Flyet som André Jurieux fløj i er et serieproduceret Gaudron-fly.
Motoren er en Renault med 100 heste.
Sædet til andenpiloten er erstattet af en ekstra brændstoftank.
Du er en helt, men du opfører dig barnligt.
-Christine vil måske ikke møde dig. -Jeg kan aldrig møde hende igen.
Hvor længe har du været gift, Lisette?
-Snart to år, madame. -Ja, det er sandt.
Tiden går hurtigt. Er du lykkelig?
Vi ses ikke så tit. Han er i Colinière og jeg er her i Paris.
-Hos Dem er jeg lykkelig. -Har du beundrere?
-Madame! -Jo, det har du.
Octave, for eksempel. Giv mig en anden læbestift, til aftenen.
-Jeg ved ikke, hvor den er. -Du ved udmærket hvor den er.
Jeg kan ikke lide den. Den er for violet.
Den er ikke naturlig.
Hvad er naturligt for tiden?
-Dine beundrere, hvad siger de? -Ikke så meget.
-Kysser de dig? -Hvis jeg gerne vil.
-Holder de dig i hånden? -Til tider.
-Og bagefter? -Det er altid det samme.
Jo mere man giver, jo mere vil de have.
Giv mig den der.
Der er intet at gøre. Sådan er mænd.
-Og venskab? Hvordan med det? -Venskab med en mand?
Man kan lige så godt tale om månen ved højlys dag.
-Farvel, madame. -Farvel, Lisette.
-Hvor er monsieur? -På sit kontor.
Alt er nu ved at være normalt igen på Le Bourget.
Folkemassen spredes. Hyldesten er ved at være ovre.
Vi har oplevet nogle øjeblikke, som vi vil huske...
-Vi er sent på den, min ven. -Som sædvanlig.
-Er den ny? -Det er en lille negerkvinde.
Mekanismen er intakt.
-Den er bedre end radioen. -Hørte De det med André Jurieux?
-Ja. -Jeg forstår hvordan det gik til.
Det var inden flyveturen.
Hvordan skulle De kunne have nægtet ham-
-et lille tegn på venskab som han må have bønfaldt om så smukt?
Han tolkede det som kærlighed.
-Mænd er naive. -Hvor er jeg dog lykkelig!
-Tak. -Nu går vi.
Løgnen er en meget tung klædning at bære.
Løgn...? De overdriver.
-Tror De, at jeg lyver? -Nej.
Jeg har fuld tillid til Dem.
-Virkelig? -Ja.
Undskyld mig. Jeg kommer straks.
Madame de Marras, tak.
Geneviève...? Jeg er nødt til at se Dem.
Kan De ikke komme herhen? Jaså, De skal ud med Christine.
Så siger vi i morgen tidlig. Nej, ikke kl. 10.
Præcis klokken 11 . Prøv nu at være lidt fornuftig.
-De La Cheyniest burde forgiftes. -Hvorfor har han en radio?
Det er ikke fremskridt. Det er ekshibitionisme.
-Stakkels Christine, den udlænding. -Sværmer du selv lidt for hende?
Nej, men det må være svært at forlade sådan et miljø i Østrig.
Hendes far var en stor orkesterleder. Men så flytter hun hertil...
-...hvor ingen taler hendes sprog. -Hun må vel gifte sig ligesom mig.
-Hvad mener du, Geneviève? -Jeg tænker på noget Chamfort sagde.
-Og hvad sagde han? -At kærligheden i et samfund...
...er udvekslingen af to fantasier, og kontakt mellem to huder.
De vil altså forlade mig?
Jeg har besluttet mig for at gøre mig fortjent til min kone.
Jeg ser det for mig. Familieliv, strikketøj, gryder og børn.
Ja, jeg føler, at jeg har leet nok.
Og alt det her takket være radioen og Jurieux?
-De er meget skarpsynet. -Sig, at vi ikke skal ses mere.
-Hvad ville det ændre med Christine? -Alt, min ven... alt.
Overhovedet ikke. En pariserinde ville forstå det.
Men ikke hende.
Hvis hun får nys om sandheden er det ikke os, hun bliver vred på.
Men at De har løjet for hende så længe, tilgiver hun aldrig.
Det ved jeg godt.
Jeg er faktisk glad for Dem.
Jeg ved ikke, om det er kærlighed eller vane-
-men forlader De mig, bliver jeg ulykkelig. Det vil jeg ikke være.
Undskyld. Jeg ville ikke såre Dem.
Men sæt Dem i mit sted.
Det er et held, at De er en svag mand.
Det har jeg fra min far. Han levede et kompliceret liv.
-Skal vi spise? -Meget gerne.
Jeg ved ikke, om det skyldes alle følelserne, men jeg er skrupsulten.
Octave...
Nej. Fortsæt hvis du vil. Jeg går tilbage til fods.
Octave...
-Lad mig ikke være alene. -Siden du kom tilbage...
...har du gjort mig helt vanvittig, og nu kører du mig af vejen.
-Jeg har fået nok. -Har du ondt?
Det er et under, at jeg ikke er død. Jeg ramte loftet som var jeg en fjer.
Vil du tage dit liv på grund af Christine, så gør det uden mig.
Du er sindssyg. Gør noget ved det og lad mig være.
Du er vel bare jaloux.
Ja, jeg elsker hende også. Og du skal ikke behandle hende sådan.
Hun er som en søster for mig.
Hendes far Stiller var ikke blot en af de største orkesterledere i verden-
-men også en af de største mænd. Da jeg ville studere musik-
-tog han imod mig som sin egen søn.
Ikke førend nu kan jeg gengælde ham.
Han er død og kan ikke vogte over sin datter. Men det kan jeg.
Og det er nødvendigt, for hun er ikke hjemme. Hun er i udlandet.
-Folk taler ikke hendes sprog. -Du kerer dig jo om hende.
Så lad hende komme med mig.
Det er en skam at se hende med ham De La Cheyniest og hans slot!
-En snob som er utro! -Måske.
Men han har i hvert fald begge ben på jorden.
Når du ikke er i flyet, gør du dig selv til grin, som i radioen da du landede.
Du kommer hjem fra Amerika efter at have slået en masse rekorder.
Du bliver modtaget af ministre og enorme folkemængder.
Og i stedet for at spille nationalhelt-
-og sige noget til lytterne-
-begynder du at tale om Christine, i radioen.
-Og så undrer hendes tavshed dig. -Jeg gjorde det jo for hendes skyld.
Og da hun ikke engang var der...
Hun lever i en verden, hvor hun må følge visse regler.
Jeg har ikke brug for dine råd. Jeg er nødt til at se Christine.
Jeg elsker hende, forstår du.
Hvis jeg ikke må se hende, så dør jeg.
-Du vil se hende igen. -Tror du...?
Det sørger jeg for.
Jaså, monsieur Octave. Hilser vi ikke længere?
Goddag, Lisette.
-Smuk som en rose. -De ser dyster ud.
Jeg gætter på, at det har noget med flyveren at gøre.
Madame sover jo ikke længere.
Stoler du på mig, Lisette?
Det skal jeg nok ordne.
-Hvor har du været? -Jeg er overbebyrdet.
-Har du problemer? -Ja.
Du vil tale med min kone.
-Hvad er det der? En nattergal? -En løvsanger.
-Den er lidt mølædt. -Måske.
Men den synger hvert 20. sekund.
Octave! Hvor har du været? Jeg kunne knap nok genkende dig.
-Var du ikke i Paris? -Må jeg...?
Sig det, Lisette.
-Monsieur? -Jeg fik et brev fra Schumacher.
Deres mand... Uden hende er alt åbenbart trist.
Og hans arbejde yderst kedeligt.
-Han beder Dem flytte hen til ham. -Skal jeg forlade madame?
-Så vil jeg hellere skilles. -Vær ikke så dramatisk.
Er I snart færdige med jeres samtale?
-Har du en hemmelighed at fortælle? -Jeg forlader Dem.
-Ikke et sekund for tidligt. -Kommer du til Colinière? Sådan...
-Vil du have en kop the? -Nej.
Kaffe og lidt brød med syltetøj...?
-Jeg er ikke sulten. -Der er noget, som er galt.
Det er første gang, han ikke har appetit.
Kan du ikke sætte dig ned? Fortæl din hemmelighed.
-Det er André. -Nej, ikke det.
Han ville tage sit liv. Jeg var der selv.
-Hvordan? -Hvordan...?
-I bil. Han ville køre ind i et træ. -Er det min skyld?
-Ja, det er din skyld. -Jeg forstår ikke.
Du kaster dig om halsen på folk, så man tror, at du er 12 år gammel.
Med mig går det an. For mig er du stadig pigen fra Salzburg.
Men for andre kan det blive... besværligt.
Har man ikke ret til at være venlig mod en mand i Paris uden...
-Nej. -Nej...?
-Jeg har begået fejl. -Ja, af og til.
-Så må jeg sige undskyld. -Det behøves ikke.
Men du kan jo invitere ham med til Colinière.
Du er uanstændig.
Så går jeg... på gensyn.
Eller rettere... Farvel.
-Hvor skal du hen? -Hen til ham.
Kommer du ikke til Colinière?
Man kan ikke være to steder samtidigt.
Du er en dumrian! Din idiot.
-Inviterer du ham? -Det vil jeg gøre.
Jeg vil ikke være kvinden, som gør helten ked af det.
Han som er massernes idol. Styrter han ned er det vel min skyld.
Man ville kalde mig vamp, folkets fjende, en hindring for fremskridt.
Man ville tale om den fremmede. Jeg hader martyrer.
Hvad gør du så med din mand?
Det må du ordne.
Jeg har lært min lektie nu.
Christine, du er en engel!
-Nej... -Jo, du er en engel!
En farlig engel, men stadig en engel. - Lisette!
-Monsieur Octave? -Kan du tilberede to æg...
... lidt skinke og hvidvin? Jeg er sulten!
-De kommer til at tage på. -Bare rolig. Jeg tager mig sammen.
Godt, så gør vi det. Jeg venter på Colinière.
De har jo Deres bil.
Vi ses i morgen.
-Jeg sidder i en frygtelig klemme. -Geneviève? Alle ved det.
-Du har vist nok at se til...? -Nej.
Vil du slå op med hende eller hvad? Det ordner jeg.
Det er enkelt. Hun vil giftes. Vi får hende gift.
-Med hvem? Dig...? -Mig?
Ægteskab er ikke min styrke. Hvis det krævedes, ville jeg ofre mig.
For Christines skyld. Men jeg ville bede om en tjeneste til gengæld.
-Har du brug for penge? -Nej.
-Ved du at du er god nok på bunden? -Det har jeg fra min mor.
-Du skal invitere André Jurieux. -Til Colinière?
-Det er en stor tjeneste. -Stor...?
Jeg ved, hvad der skete mellem Christine og din ven. Jeg er ikke dum.
-Der skete intet. -Heldigvis.
-Så inviter ham. -Jeg risikerer meget.
For jeg elsker Christine. Hvis jeg mister hende dør jeg.
Jeg har lyst til bare at stikke af.
-Og forsvinde ned i et hul. -Hvad skulle det hjælpe?
Jeg ville slippe for at se og tænke på hvad der er godt og ondt.
Det værste på hele vor jord er, at alle har deres grunde.
Ja, naturligvis. Og jeg vil have, at alle blotlægger dem.
Jeg er imod barrierer.
-Derfor inviterer jeg André. -Tror du, at det er godt?
Jeg stoler på Christine. Jeg kan ikke hindre hende.
Så er det bedre, at de ses, og taler sammen.
Måske kan vi få Geneviève til at rette opmærksomheden mod André?
Det ville være praktisk. Jeg klæder mig på.
-Spiser du? -Ja, jeg spiser.
-Hvis Colinière... -Spørg min sekretær.
-Skal madame have hundene med? -Spørg madame.
Jeg tabte skruen. Den må være her.
-Det er skruen til løvsangeren. -Ja, naturligvis.
Sæt bakken på bordet. Jeg har en stor nyhed.
Min flyver som du kalder ham. Jeg tager ham med til Colinière.
-De og Deres påfund. -Kalder du det påfund?
Påfund...? Påfund?
Ved du hvad? Du er ikke en idiot. Du er en poet.
En farlig poet!
-Monsieur. -Goddag.
Jeg beder om forladelse, men det er angående min kone.
-Ja, De skrev til mig om det. -Husker De, monsieur?
Min kone er i Paris og jeg er her. Det er ikke noget liv.
-Hvad har De besluttet? -Ikke noget.
Hvis Deres kone vil forlade madames tjeneste, er det op til hende.
-Jeg er så glad for at være her. -Goddag.
Goddag. Jeg har tændt op i kaminen og fyldt alle komfurer.
-Sig det til Corneille. -Hvordan har Gertrude det?
Er kullet leveret? Har De taget brænde ind?
-Dav, Lisette. -Dav, Edouard.
-Alt vel? -Ja.
-Endelig er du her! -Ja.
-Hvad er det der? -Det er hos des Réaux.
-De jager kanin. -Og hvad venter De på?
Vi har været hos Fermet, Epidreaux og Trixier.
Sammen med dem vi fik i sidste uge har vi 250.
-Er det alt? -Det bliver mindre ved fuldmåne.
-Vi får brug for et gitter. -Det vil jeg ikke have.
-Jo, monsieur. -Intet gitter og ingen kaniner.
-Skal jeg fortsætte min runde? -Ja.
Vi fortsætter ned mod Foucherolles.
Apport! Kanin, her!
Hvad sagde chefen?
Han vil hverken have gitre eller kaniner. Hvordan gør man det?
Det er Mélots fordømte kat. Den har voldt en del problemer.
-Nu lader den os være i fred. -Marceau burde have en omgang.
Han kan ikke blive ved så længe.
-Hvad har du fundet? -Det er en kanin.
Marceau har sat fælder op.
Han vil ikke hente dem og afsløre sig selv.
Måske gør han det om natten.
-Den skiderik. Hvad gør vi? -Vi går hen og kigger.
Der har vi en.
Marceau!
-Goddag, Marceau. -Goddag, Schumacher.
Har du det godt?
Vil du have min kanin?
Kom med den!
Af sted, march!
-Hvad er det? -Marceau!
-Hvem? -Krybskytten Marceau!
Vi tog ham på fersk gerning.
-Han satte kaninfælder op. -Så er han værdifuld. Slip ham!
-Spøger markisen? -Markisen er intelligent.
-Ikke som dig, din store bølle! -Bølle? Jeg skal lære dig.
Nå, Marceau, så du er krybskytte?
Jeg er egentlig stolemager, men der er jo krise i alle brancher.
Så jeg holder mig beskæftiget.
Under krigen skød jeg på mænd, som havde gjort mindre end det.
Jeg kan lide Dem.
-Men han er jo en sjuft. -Ti stille.
Vil De ikke hellere dræbe kaniner for mig?
Vil De ansætte mig?
Jeg siger ikke nej. Jeg er ikke krybskytte af ond vilje.
-Jeg brødføder blot min gamle mor. -Han har ingen!
Har jeg ikke en gammel mor?
Schumacher! Fortsæt Deres runde. Lad mig være i fred.
Sig mig, Marceau...
Du må have flere fælder her. Kan du ikke vise mig en?
Gerne. Eftersom jeg arbejder for Dem kan jeg ikke sige nej.
Denne vej.
Her, monsieur!
Her skal De bare se.
Den er dårligt placeret. Der går mange mennesker her.
Jeg burde have set det. Det er en skændsel.
Hvis Schumacher så det, ville han blive vred.
-Jeg siger ikke noget. -Tak, monsieur.
-Bliver det godt at arbejde for mig? -Jeg ville hellere være ved slottet.
Kan du ikke lide naturen?
De føler Dem hjemme her, men det er Schumachers jord.
På slottet ville jeg kunne være i fred.
-Jeg har altid villet være tjener. -Hvorfor?
På grund af tøjet. At bære jakkesæt, det er min drøm.
Ja...
Sikke et vejr. Har det været sådan længe?
En halv time, madame.
-Varer det ved længe? -Sidst regnede det i to uger.
-Pragtfuldt. -Bagagen!
Sikke et vejr! Sådan er det hver gang.
Det er godt for helbredet.
De er jo drivvåd!
-Hvor er Deres hustru? -I køkkenet sammen med Christine.
Kom De fra Tourcoing? Regner det også hos Dem?
Det tog otte timer at køre hertil. Og vejene var glatte.
Som du dog er vokset.
-Og studierne? Kinesisk, ikke? -Nej, præcolombiansk kunst.
-Goddag, Charlotte! -Goddag, min egen.
-Du har tabt dig. Det ender galt. -Jeg lover!
-Og det her? Mig narrer man ikke. -Skal du spille?
-Jeg spiller... og dig? -Bridge er så kedeligt.
Må jeg få adressen på din frisør?
Jeg håber, at De ikke fryser.
-Har De inviteret André Jurieux? -Generer det Dem?
Tværtimod.
-Er Georges her ikke? -Han er i Orléans og købe fisk.
Vil De forklare madame de la Bruyères diæt? Hun spiser alt.
-Men intet salt. -Jo, meget salt.
Men kun havsalt og efter det er tilberedt. Det er meget enkelt.
-Har De havsalt? -Nej, men det skaffer vi.
-Adolphe, til madame de la Plante... -Det ved jeg. Ingen te, men kaffe.
Og til generalen: En citronskive i varmt vand.
Jeg frygter gigt.
Et øjeblik!
Og til André Jurieux?
-Hvad mener De om difterivaccine? -Det ved jeg ikke.
-På klinikken fik vi gode resultater. -Virkelig...?
-Hvad leder De efter? -Min den ældste har halsbetændelse.
Så De forstår nok hvor urolig...
-Hvem er det? -André Jurieux.
-Flyveren...? -Ja.
Hvor heldigt. Jeg vil bede om en autograf til min ældste.
-Goddag... -Goddag, Octave.
Goddag, André. Venligt af Dem at komme.
Det er Dem der er venlig.
Vi er glade for at De er her.
-De kender jo alle her. -Goddag.
Min kone vil gerne bede om en autograf til vores ældste.
-Jeg har ikke set Dem siden dengang. -Jurieux!
Jeg er stolt over at trykke Deres hånd. Meget stolt!
-Folk som Dem er sjældne! -Er De kommet med fly?
-Hvor sjovt at De er her! -Må jeg også kysse Dem?
-Og mig! -Og mig.
Jeg tror, at jeg har ret til at gøre det.
Tror De, at han spiller belote? Vi kan spørge.
Der sker ting og sager.
Hvad mener De?
-Jurieux og Christine, naturligvis. -Og...? Vi er her jo for at jage.
Har de eller har de ikke?
-De har! -Synd. Han er en prægtig fyr.
Mine kære venner, jeg må tilstå noget for jer-
-hvad angår mit forhold til André Jurieux.
Jeg har en lille andel i hans bedrift.
Sådan her gik det til. Under hans forberedelser-
-sås vi ofte.
Vi tilbragte timer sammen.
Behagelige timer.
Timer som blev tilbragt i det sjældne venskabs tegn.
Han fortalte om sine projekter.
Man skulle kunne lytte. Og det var ikke forgæves.
Jeg er meget stolt, og jeg ville fortælle jer det.
-Bravo! -Hvor flot.
Jeg vil holde en stor fest for Jurieux!
-Et maskebal. Vi klæder os ud! -Ja, vi klæder os ud.
Vi skal prøve at have det sjovt. Hvornår skal det ske, general?
-Om en uge? Efter jagten. -Perfekt!
Kom med mig, så viser vi ham hans værelse.
De er så søde, de unge. Kom, Saint Aubin.
-Hvem vil spille pingpong med mig? -Mig!
-Kommer du, Geneviève? -En fest? Hvorfor?
-Deres kappe, madame. -Jeg tager den af på mit værelse.
Han er charmerende, ham Jurieux.
-Han er nok rig. -Ja, sikkert.
-Han ville være et godt parti for dig. -Han ved ikke, at jeg findes.
Vi kan måske arrangere noget hjemme hos mig, i Tourcoing.
Jurieux er en flot mand. Synd at fruen...
Hun har placeret ham til højre. Ved bordet.
Så begår hun en fejl.
Jeg gør som jeg vil, men det er ikke passende.
Madame behøver ikke dine råd.
-Asparges? -Nej, tak. Jeg spiser dem kun rå.
-Så har de vitaminer. -Vil De sende senneppen herhen?
-Har De tænkt på havsaltet? -Madame Bruyère spiser som de andre
Jeg accepterer diæter, ikke manier.
-Fruen overdriver med sin flyver. -Hun gør det ikke af fornøjelse.
-Hvad siger De, Corneille? -Spørger nogen Dem, ved De intet.
Senneppen, tak.
-De var jo hos Vaudois i 15 år. -I 12 år. Jeg havde stadig været der...
...hvis han ikke var blevet ruineret. Grevinden havde ingen elsker!
Naturligvis. Hun var 85 år gammel-
-og blev slæbt rundt i en vogn. De kan ikke sammenligne de to.
Vaudois er ikke udlænding.
De la Cheyniests mors far hed Rosenthal og kom fra Frankfurt.
Jeg er sikker på, at din mand er enig med mig.
-Ikke sandt, Schumacher? -Jeg er først lige kommet.
Apropos jøderne... Jeg var hos baron d'Épinay og der var der ingen.
Men de åd som svin, kan jeg fortælle. Det var derfor jeg stoppede.
-Er du snart færdig? -Madame har brug for mig.
De la Cheyniest, som er udlænding, skældte mig ud pga. en kartoffelsalat.
For at gøre den god skal man hælde hvidvin på kartoflerne-
-når de er glohede, hvilket Célestin ikke gjorde for ikke at brænde sig.
Herren kunne smage det på stedet.
Sig hvad De vil, men det kalder jeg en verdensmand.
Hvem er ham der?
Jeg vil tale med monsieur Corneille.
Jeg er den nye tjener. Har herren ikke sagt noget?
-Hvad kan De, min ven? -Jeg? Det ved jeg ikke... alt muligt.
-Kan De pudse støvler? -Ja da.
Jeg er god til alt som har med rengøring at gøre.
Ordn alle støvlerne til i morgen tidlig.
Ja, monsieur Corneille. Er det maden?
-Jeg skal arbejde videre. -Sæt Dem her.
Hent en tallerken.
-Hvad hedder De? -Marceau. Og De, mademoiselle?
Madame. Jeg hedder Lisette og er fru Schumacher.
Derfor kan De godt sætte Dem.
Jeg håber, at vi får et godt resultat. Hos Michaël sidste år-
-fik vi 60 fasaner på førstedagen.
Bare jeg slipper for at spise kanin. Jeg nægter at spise vildkanin.
-Har du smagt det bortset fra i gryde? -Nej.
Sig mig, er du tilfreds med din Delahaye?
I sidste måned, Cannes-Paris, 10 timer og 35 minutter.
Efter jagten holder vi en fest.
-Vores fest. -Skal vi klæde os ud?
Nu er det sengetid, for i morgen...
Jeg sørger for, at De har alt hvad De behøver.
Hos Dem har man altid alt hvad man behøver.
Det er sjældent! De er en udmærket værtinde.
-General. -Godnat.
-Godnat, madame de la Bruyère. -Jeg ville spørge dig...
-...hvad præcolombiansk betyder? -Det er Amerika før Columbus.
-Javel, negrene. -Nej, de var der ikke dengang.
-Der var indianere. -Ja, naturligvis, Buffalo Bill!
Godnat!
-Min kuffert. -Bor jeg til venstre eller højre?
-Jeg viser Dem det. -Der er en pragtfuld udsigt.
-Et horn! Har De prøvet parforcejagt? -Ja, med min far.
-Til festen vil jeg lave sværdtricks. -Jeg laver mit korthus.
Det gør De godt.
William, jeg har ikke brug for Dem mere.
-Kære Charlotte. -Godnat.
Godnat. Sov godt.
Jeg er meget taknemmelig.
Fordi De ikke gjorde mig til grin. Det var en penibel situation.
André Jurieux var også god.
Det var en ubehagelig situation som De håndterede fantastisk godt.
-Godnat, Robert. -Godnat, Christine.
Lisette, du kan godt gå. Jeg har ikke brug for dig.
-Godnat, madame. -Godnat.
-Lisette? -Ja, madame.
-Vil du ikke have børn? -Jo, madame!
Men det kræver tid. Man skal være med dem altid, ellers nytter det ikke.
Ja, sådan er det. Jeg tænker ikke på andet.
Ved De, at De har en ny tjener? Han er rigtig sød.
-Han hedder Marceau. -Og din mand hedder Schumacher.
Og monsieur Octaves ven hedder André Jurieux. Godnat, madame.
Godnat! - Lisette!
Flyveren er ikke værst, vel? Du dufter godt.
-Slip mig! -Jeg aner ugler i mosen.
-Octave. -Ja.
-Alt ordner sig. Er du tilfreds? -Ja.
-Vort kortspil begynder. -Men De må ikke røbe for meget.
-Godnat. -Godaften, general.
Min ven. Jeg vidste intet om indslaget i radioen.
Det bestyrker min forestilling om, at Christine har klasse.
Og det er sjældent i vores tid.
Sov godt, general.
-Hvad siger du? -Til hvad?
-Til alt. Er det godt? -Jeg har lyst til at stikke af.
Jeg har kæmpet for at få dig hertil, så det er bedst, at du bliver.
Kan du godt lide puder?
Er du færdig med at gestikulere?
Jeg beklager det med fasanen. Jeg troede, at den kom mod mig...
-...men den var til Dem. -Nej, den var til Dem.
-Nej, den var over pinjen. -Jeg lover Dem, at den var Deres.
Det syvende pas er Deres. Det er langt, men fasanerne flyver godt.
-Saint Aubin, De står ved siden af. -Godt, har De klapperne klar?
-Vildtet kommer sådan her. -Vinden er rigtig.
Undskyld, mine herrer. Schumacher står for placeringen.
-Madame de Marras... -Jeg ved det.
Monsieur Jurieux. De kan tage denne side.
De skal gå foran klapperne, for mange dyr vil forsøge at flygte.
-Kommer du med mig? -De vil tro, at vi er kaniner.
Sidste pas, ja.
-Monsieur Berthelin, føles det godt? -Virkelig godt.
-Så du Christine med manden? -Ja, og...?
Det er afskyeligt. Det er for stærkt.
De har ret til det. De er gift.
Jeg hader hende!
André. Det du føler er fælt, og det gør ondt.
Men det går over. Stol på mig. Det tager tid, men det går over.
En morgen når du vågner opdager du at en ny pige har smukke øjne.
-Så er du kureret. -Ja, vågner...
Men for det skal man sove!
Det ved jeg. Du er så kedelig om natten!
Er I klar, jer til venstre? Lad os gå i gang.
Mine herrer! Gå i gang!
Fremad, jer til venstre!
Fremad!
Luk!
Kanin!
Fremad, til venstre!
-Jackie? Kan du godt lide jagt? -Ja. Og Dem?
Jeg ramte slet ikke.
-De talte for meget. -Jeg kan ikke længere lide jagt.
Så helliger vi os vintersport i stedet.
-Skal jeg regne resultatet ud? -Nej, gør det på slottet.
-Den der fasan til venstre. -Denne gang var den min.
Nej, det er nok. Sidst skød De for næsen af mig og jeg sagde intet.
Sidste gang sigtede jeg på en fasan og skulle skyde-
-men han tog den lige for næsen af mig.
I min kones land Østrig kan man jage urfugl ved daggry.
Jeg skal fortælle Dem noget.
Det er en hemmelighed. Tillader De?
-Leverer De ham tilbage? -Vær helt rolig.
Det er af uforsigtighed at folk kommer til skade med geværerne.
Ved De ikke hvad der skete med stakkels Georges sidste år?
Han tog fat i geværet så uheldigt-
-at hele låret blev sprængt bort.
Han døde på 20 minutter!
Er den ikke fin, Christine?
-Jackie! Der, til dig! -Hvor...?
Der! Ikke sigte på mig!
-Den er langt væk. -Du er bedårende klodset.
-Tror du det? -Jeg er sikker.
Jeg ville gerne være mere klodset, så du kyssede mig oftere.
Det er let.
Ved du hvad, Jackie... Jeg elsker dig ikke.
Det ved jeg, men du spilder din tid med min tante.
-Man kan ikke skjule noget. -Grin ikke. Jeg er også ked af det.
-Jagtlederen duer ikke. -Monsieur Jurieux skød meget dårligt.
I tredje runde havde jeg ikke en chance.
-Det sker. -Fryser De ikke, madame?
Når solen går ned, bliver det koldere...
Et egern. Synd, at jeg ikke har geværet.
-Jeg kan godt lide egern. -Ja, men de ødelægger... Se her.
Det er fantastisk.
Det ser ud til at være helt tæt på.
En kikkert er uvurderlig. Den her kan man altid have med sig.
Optikken i den er så raffineret-
-at man med denne her kikkert kan se på dyret uden at skade det.
Man ser ind i dets privatliv.
Hvad skal det nytte at fortælle det til Christine?
Jeg volder Dem skade.
Jeg vil ikke lide helt alene. Sammen er det nok lettere.
Og jeg vil se Deres mine når Christine forlader Dem. For det gør hun.
-Uden tvivl. -De elsker hende virkelig.
-Elsker De slet ikke mig? -Kan vi skifte emne?
Hyrden i Paris uden æblet virker helt grotesk.
Jeg beder Dem svare.
Nej, jeg elsker Dem ikke længere. Jeg har sympati for Dem, men...
-Men jeg keder Dem...? -Sikke nogle ord, De bruger.
Men de rette ord.
Jeg kæmper ikke længere. Man kæmper mod had, men ikke tristhed.
Tak.
Jeg er også ved at blive træt af det her.
Når jeg ser Dem svanse foran Deres wienerinde får jeg lyst til at gabe.
-Jeg rejser væk. -Det er nok det bedste.
Ja, jeg tager væk.
-Men De skal da sige farvel. -Ikke farvel, men på gensyn.
Nej, nej. Farvel.
Men et smukt farvel.
Jeg vil føle mig som om jeg var tre år tilbage i tiden.
En tid hvor Christine ikke fandtes.
Jeg vil have at De tager mig i Deres arme som De gjorde dengang.
Jeg lukker øjnene og kan et øjeblik tro på alle mine drømme.
-Kære Geneviève... -Nej, sig ikke noget.
Omfavn mig.
Fantastisk!
Man kan næsten tælle fjerene!
-Kan De stadig se den? -Værsgo.
To fingre fra træet der. Tre, for Dem.
Jeg vil også se!
-Hvor smukt! -Må jeg se?
Det er min tur. Det passer.
Det ser forbasket interessant ud det der.
Meget interessant.
Goddag, markisinde.
Goddag.
-Rejser De, Geneviève? -Ja, jeg rejser.
-Bliver De her ikke til festen? -Nej, jeg skal til Paris.
-Kan De ikke ringe? -Nej, jeg rejser. Det er bedst.
Er det bedst? For hvem?
-For Dem...? -Nej.
For mig, altså?
Min kære Geneviève, Skal vi være helt oprigtige?
Er jeg en besværlig hustru?
Jeg forstår ikke, hvordan De skulle kunne besvære mig.
Har jeg nogensinde modsat mig Deres forhold til min mand?
-Ved De det? -Som alle andre.
Robert er så venlig, så følsom.
Men han er et barn. Han kan ikke skjule noget.
-Det er sandt. -Man ser det straks, hvis han lyver.
-Han rødmer før han taler. -Og hans næse dirrer.
Han er meget følsom.
Jeg bebrejder ham kun en ting.
-Det er, at han ryger i sengen. -Han spilder aske overalt.
-Der kommer huller overalt. -Som om sengen var et askebæger.
Nå, bliver De så...?
Det ved jeg virkelig ikke.
Vi må støtte hinanden, vi kvinder.
Når De er her, beskæftiger min mand sig med Dem.
Så har han mindre tid til mig, og det passer fint.
-André Jurieux...? -Nej.
Han er sød, André, og modig.
Men for alvorlig. Den slags bliver kedelige.
Det afhænger. Hvad klæder De Dem ud som i aften?
Som tyrolerinde. Og De...?
-Jeg har ikke forberedt noget. -Kom med mig.
Vi skal nok finde på noget.
-Kan De danse tyrolerdans? -Vent.
Er det ikke sådan her?
Nej, det er sådan her.
Det er utroligt! Skoene er væk!
Nogen har taget mine støvler!
-Min kones sko er væk. -Det ordner Corneille.
-Octave, hvad klæder du dig ud som? -Jeg har spekuleret hele natten.
Jeg vil nok klæde mig ud som en bjørn.
Vent. Jeg glemte lappen.
Fin kappe, ikke? Den er varm og vandtæt.
Ja, men det hjælper ikke.
-Goddag, madame Schumacher. -Goddag.
-Trives De med Deres nye virke? -Ja.
Hun elsker mig lidt, meget, lidenskabeligt-
-vanvittigt, ikke...
Hun elsker mig lidt, meget, lidenskabeligt-
-vanvittigt... Vanvittigt.
Jeg gjorde Dem fortræd.
-Tværtimod. Jeg har det fint. -Hvorfor?
-Fordi De er tæt på mig. -De er fjollet.
Edouard, hvis du ikke lader os være i fred, klager jeg til madame!
-Hvad gør du her? -Jeg arbejder.
Ja, vi arbejder...
Min ven, støvlerne! Herrerne venter på deres støvler.
Det er ham den store bølles skyld.
-Hvad gør De her? -Jeg besøger min kone!
Tidspunktet er ikke det rette. Der er fest i aften. Gå nu, af sted!
Taler du med min hustru igen, så skyder jeg!
Forstyr dem ikke. Vi har allerede nok at gøre.
Der ser du. Du forstyrrer os.
Følg med!
Christine! Vi begynder.
Christine!
Forfatteren! Forfatteren!
Stolt marcherer vi af sted
Med lette hjerter skal vi til Longchamps
Vi går uden tvivl for vi skal hilse og hylde vor armé
Og nu alle sammen i kor!
-Hvor er hun? -Hvem?
-Hvor er hun? Christine? -Det ved jeg ikke. Hjælp mig.
-Berthelin! -Jeg har andet at se til.
Jeg har drukket for meget. Jeg ved ikke længere hvad jeg gør.
Christine. Christine!
-Er I holdt op med at spille? -Jeg har fået nok af teatret!
Så havde jeg ikke behøvet klæde mig ud sådan her. Hjælp mig ud.
-Vi har ikke tid. -Ikke tid.
André, André!
-Hjælp mig ud. -Jeg har ikke tid.
-Har De set min kone? -Jeg leder efter hende.
Robert. Robert!
Hvem vil hjælpe mig med at få denne her af?
Jeg har lyst til at spille belote.
Hent generalen, så bliver han glad.
-Har De set madame? -Nej.
Jeg vil ikke forstyrre Dem, men jeg kan ikke selv...
-Det er pænt af Dem... -Jeg kan ikke få den af selv.
-Tidspunktet er ikke det rette. -Hvad har De gjort ved Christine?
Det får vi at se straks.
Jeg skal nok få dragten af selv.
Kom her, så hjælper jeg Dem, Octave.
Det var ikke et minut for tidligt.
Hun elsker Dem ikke længere. Det kan De vel mærke?
-Vi rejser væk sammen. -Hvorhen? Det her er mit hjem.
De er så irriterende med Deres ejerskab. Som om et hus var vigtigt!
-Jeg må tale med Christine først. -Træk.
Sig ej noget. Schumacher leder efter mig.
-Hvad har du gjort ham? -Ikke ham, hans kone.
Vi så lidt til hinanden, og det huer ham ikke.
Kvinder er virkelig søde. Jeg holder meget af dem.
For meget til og med. Det skaber problemer.
-Tal ikke om det. -Går det heller ikke godt for Dem?
-Ville du ikke gerne være araber? -Hvorfor?
Pga. deres harem. De er de eneste som har udvist lidt logik-
-når det gælder kvinder og mænd.
De er præcis som os. Der er en de foretrækker.
Men de føler sig ikke tvunget til at smide de andre ud.
Jeg vil ikke såre nogen.
-Især ikke kvinder. Sådan er det. -Til det skal man have penge.
Jeg gør alle andre ulykkelige. Min kone, elskerinden og mig selv.
Uanset om jeg har kvinder for at forlade dem eller beholde dem-
-prøver jeg at få dem til at le. Så kan man gøre hvad man vil.
Hvorfor gør De så ikke det?
Fordi man skal kunne det.
Naturligvis. Kan De gøre mig en tjeneste?
-Jo... hvad? -Kig ude i korridoren.
Er Schumacher ikke her så tager jeg køkkenvejen.
-Tag terrassen. -Det er for lyst.
-Jeg kigger efter. -Tak, monsieur.
-Schumacher. -Markis?
Hvad gør De her? Tilbage til korridorerne. Der skal De jo være.
-De kan også tage mit badeværelse. -Vi har brug for Dem.
-Hvor er monsieur Saint Aubin? -Det ved jeg ikke.
Jeg lover, at jeg...
Undskyld mig.
Hvor er André?
Jeg har ledt efter Dem, monsieur.
Med hvilken ret?
Ja, nemlig. Med hvilken ret? De er indiskret.
Det er meget muligt, men jeg kræver en forklaring.
-Jeg nægter. -De kan ikke give ordrer.
Så kræver jeg den af Dem. Jeg hiver den ud af Dem.
-Prøv... -André! Jeg beder Dem...
Jeg må bede Dem møde mig i morgen tidlig.
-Om morgenen sover jeg. -Nægter De at slås?
-Med Dem, ja! -Kan De ikke klare det?
Mig forekommer De at være en rigtig svækling.
Mademoiselle! Mademoiselle, De forhindrer mig.
-Jeg forbyder Dem at slås. -Jeg skal slå den bajads ned.
Bajads...?
-André! André! -Bliv der.
Så jeg er en svækling?
Hjælp ham.
Hvorfor hentede De mig ikke på Le Bourget?
Fordi... jeg elsker Dem, André.
Jeg har aldrig villet erkende det. Men nu har jeg ret til at sige det.
-Jeg elsker Dem, André. -Det er jo storslået.
Jeg troede knap nok på det længere, Christine.
-Men hvad skal vi gøre? -Vi skal væk, André.
-Men hvorhen? -Hvor som helst.
-Og hvornår? -Nu med det samme.
Jeg elsker Dem, Christine. Jeg tror at jeg kan gøre Dem lykkelig.
Jeg har længe tænkt på, hvad jeg skulle gøre hvis jeg var hos dig.
Så jeg ved det præcis. Jeg er ikke helt uforberedt, mener jeg.
De er ikke bange, vel?
-Jeg må fortælle din mand det. -Hvorfor?
Fordi det er det rette.
Christine, hør på mig.
Jeg kan jo ikke stjæle hustruen til en mand-
-som kalder mig sin ven uden i det mindste at forklare det.
Vi elsker jo hinanden. Hvad skal det nytte?
Der findes faktisk regler, Christine.
Mine kære venner, jeg har den glæde at præsentere mit seneste indkøb.
Resultatet af min karriere som samler af musikalske og mekaniske sager.
Jeg tror, at De vil synes om det. Jeg vil lade Dem bedømme det.
Musik!
Hvis han besværer dig, kan du sige det til mig.
Så sætter jeg ham på plads.
-Hvad gør du her? -Jeg hentede et æble.
-Hvor har du gjort af Marceau? -Jeg er vel ikke hans barnepige.
-Hvor skal du hen? -Op til de andre.
Jeg er tørstig. Hent noget at drikke.
I morgen forlader vi slottet sammen.
-Som du vil. -Vi tager til Alsace.
Der ved de hvordan man tager hånd om lømler og folk som Marceau.
Et skud i skoven om natten, og så er den klaret.
-Ja, naturligvis. -Jeg vil blæse på deres penge.
Hvorfor arbejde for andre, når man kan være sin egen herre?
Ja, og der er sikkert smukt i Alsace, med træerne og sneen-
-og storkene...
-Marceau! -Edouard!
Schumacher! Jeg befaler Dem at blive!
Stands, Schumacher!
Hører De mig? Schumacher!
Schumacher! Det er sidste gang jeg giver Dem ordren!
Hører De mig? Jeg siger det ikke igen!
Jeg følger med Dem nu med det samme eller aldrig.
Vi skal forlade huset med oprejst pande. De vil takke mig senere.
Undskyld mig, madame.
-Jeg slår dig ihjel, din djævel! -Madame, madame!
Ser man det.
Monsieur Jurieux. De er gået for vidt. De stjal min hustru.
-Nej, giv mig 5 minutter... -Jeg giver Dem den her!
-Hvad sker der? -Octave!
Jeg kan ikke klare det mere! Jeg sagde til André, at jeg elsker ham.
-Endelig. Elsker du ham virkelig? -Det ved jeg ikke.
-Hvad har han gjort? -Han talte med mig.
Han bad mig tilbringe en måned med ham på landet.
Så han kan ordne situationen her.
Jeg ville have, at han skulle tage mig i sine arme.
Stakkel. Du glemmer en ting. Han er jo en helt.
-En kugle...? -Ja, en pistolkugle.
Ja, overrasker det Dem?
Ja!
-Christine er forsvundet. -Christine er forsvundet her til aften.
Hvor er I dumme! Så I ikke, at hun forsvandt med Octave?
Jeg forstår hende. Tror I, at I er morsomme?
Vær ikke nervøse. I finder hende nok.
Og nu, min ven. Nu handler det om os.
Hvornår tager vi af sted? Hvornår?
Tidspunktet er dårligt. Jeg har andet at tænke på!
Din far gik forbi os uden så meget som at se på os.
Og vi løb væk og gemte os bag en dør.
Musikerne stod allerede op naturligvis.
-Og publikum klappede. -Sikke en stemning.
Ja, virkelig.
Og kulissen var underlig. Det var en salon i grønt og guld.
Den grønne farve var grim. Kun englændere kan lave det.
Men din far... sikke en udstråling.
Han gik ud på scenen uden at kunne se noget.
Bifaldet bragede løs i salonen.
Kongen... der. Sikke et liv.
Han tog taktstokken fra førsteviolinen som sædvanlig.
Og som i en drøm...
-Octave... -Slip mig.
Endelig noget sjovt! De overdriver.
-Schumacher! Hold op! -De irriterer mig... Slip!
Corneille! Corneille!
-Få det her til at stoppe! -Hvad?
-Schumacher og kompagni. -Javel, monsieur.
Slip mig!
-Var De der? -Madame!
-Jeg siger tusind tak! -Det var så lidt.
Hvad er dosen? To? Giv mig fire.
-Sovemiddel? Det hader jeg! -Geneviève, tag det nu roligt.
-Hvor skal De hen, Geneviève? -Jeg skal danse.
-De skal gå ind i seng. -Ja, min egen. Vi går i seng.
-De trænger til det. -Ja, min egen.
Vil De ikke nok gå tilbage? Jeg beder Dem.
Fald nu til ro, kære ven. Vi ses i morgen.
Godnat!
General!
En cigaret? Skal De allerede i seng?
-Ja, jeg går i seng nu. -Godnat.
-Hvor er Christine? -Hun har en lettere migræne.
-Skræmte tumulterne Dem i seng? -Nej, slet ikke.
-Det var ingenting. -Naturligvis.
-Christine er gået i seng. -Og Geneviève?
-Hun var lidt træt. -Hun er så følsom.
-De må have personalet undskyldt. -De har da også lov til at more sig.
Havde jeg vidst, at det var for alvor havde jeg heppet på dem.
-Godaften. -Hils Christine!
Skal De allerede af sted?
Et fodbad hjælper mod forkølelse. Skal jeg gøre et klar?
-Kan vi takke Christine? -Nej, hun hviler sig.
-Det her havde vi ikke ventet. -Til vores fest havde vi langdans.
-Det er sjovt men lidt gammeldags. -Godnat.
Bare et sekund.
Corneille, kon nogen til skade?
Nej, alle gæster er uskadte.
Det gik ud over fuglene, og jeg fandt en kugle i en dør.
-Glassene, derimod... -Schumacher.
Jeg må fyre Dem. Det er mig imod men jeg kan ikke risikere gæsternes liv.
De er glade for deres liv.
-Hvornår, monsieur? -Straks.
Corneille afregner den sidste løn. Og så vil jeg ikke høre mere til Dem.
Du kommer vel med mig, når du har sagt farvel?
Nej, hvis madame stadig vil have mig, bliver jeg hos hende.
Lisette!
-Er det ikke lidt hårdt? -Nej, gør som jeg siger.
Marceau. Jeg er også nødt til at afskedige dig.
Jeg kan ikke fyre Schumacher og lade dig være her med hans kone.
Det forstår jeg, og jeg er ikke vred.
Før jeg tager af sted, vil jeg gerne takke Dem.
De hjalp mig og gjorde mig til tjener.
-Det glemmer jeg aldrig. -Af sted, Marceau.
Jeg har bekymringer nok.
Farvel, Marceau.
Sikke en aften.
-Hvad kom vi fra? -Jeg bad om at måtte tale med Dem.
De har virkelig en proper næve.
Jeg beder Dem.
-Hvor skal vi hen? -Spisestuen. Jeg har min jakke der.
Naturligvis. Men De må have mig undskyldt.
-Jeg forsikrer Dem... -Jeg var meget hård ved Dem.
Ved De hvad vores lille opgør fik mig til at tænke på?
Af og til læser jeg om en forstad langt væk-
-hvor en italiener prøver at tage en polaks kæreste, og de trækker knive.
Jeg troede ikke på det. Men det er sandt.
-Men jeg elsker Christine! -Jeg elsker hende så højt...
...at jeg vil have hun tager med Dem. Det gør hende tydeligvis lykkelig.
-Jeg er glad for at hun fandt en af os. -I alt det her...
-Men Deres profession generer mig. -Hvorfor?
De er ung og tiljublet, men De kan jo komme ud for en ulykke.
-Hvor er De dog opmuntrende. -Hvordan ser Deres situation da ud?
Sikke en ro efter al balladen.
-Er alle taget af sted? -Det tror jeg.
-Hvor skønt. -Jeg må tale med dig om André.
Han er præcis som alle moderne helte.
I luften er de uovervindelige.
Men på jorden er de svage, fattige, klodsede, som børn.
De kan krydse Atlanten, men magter ikke at krydse Champs-Elysées.
-Sådan er det. -Kig på månen og dens glorie.
-I morgen bliver det regnvejr. -Madame!
-Ja, Lisette? -Jeg ledte efter Dem. Jeg var nervøs.
-Er De ikke vred på mig? -Nej.
-Mænds galskab er ikke vores skyld. -Så De beholder mig altså?
-Selvfølgelig. -Det er jeg virkelig glad for.
Men De skal gå ind. De kan ikke gå rundt sådan her i november.
Vidste du at madame de Marras var monsieurs elskerinde?
Ja, men det startede før jeres ægteskab.
Alle vidste det. Men De sagde ikke noget.
-Vi ville ikke volde Dem lidelser. -Igennem tre år var mit liv en løgn.
Tanken har ikke forladt mig, siden jeg så dem sammen.
-Da forstod jeg det pludselig. -Sådan er det i dag.
Alle lyver for tiden. Lægemiddel- reklamer, regeringen-
-radio, biografer, aviser. Hvordan skal vi andre-
-vi almindelige undgå at lyve?
-Jeg skal lige gå en tur. -Jeg henter Deres kappe.
-De har det ikke godt. Tag min kappe. -Nej...
Godt.
Den er ikke elegant, men den varmer.
-Er du ked af det? -Ja.
Det er jeg også.
Har du mødt hende igen? Det har jeg heller ikke.
Hun sagde, hun var hos madame. Madame. Hos madame!
Det er ikke dig, hun er gift med. Det er madame!
Hvad vil du gøre?
Jeg vil tage hjem til min lille hytte og arbejde videre.
-Krybskytteriet? -Ja.
Hvad rager det dig?
Nu hvor du er fyret.
Du burde måske skyde nogle af deres fasaner.
Nogle kaniner.
Jeg vil tage noget vildt med på markedet.
Hvis en betjent spørger hvad jeg har i kurven siger jeg: "Ti vildkaniner."
"De er mine og jeg vil sælge dem. Farvel, monsieur!"
Vil du have en cigaret?
Og du? Hvad vil du gøre?
Jeg bliver i nærheden.
På grund af min kone. Jeg vil have hende tilbage.
-Hvad laver du? -Spytter i vandet. Andet kan jeg ikke.
Hvad er der galt i det?
Ingenting. Det er ikke så sjovt endnu en gang at se-
-at man er uduelig, en parasit!
Parasit!
Havde jeg ikke venner, som hjalp mig havde jeg været død af sult.
Men ved du hvad. Da jeg var ung da troede jeg også-
-at jeg havde noget at bidrage med.
Kontakten med publikum. Det ville jeg gerne have oplevet.
Det må have været sindsoprivende.
Jeg opgav det, og det er sørgeligt.
Jeg prøver på at huske, hvad der skete.
Og så skal jeg have lidt at drikke.
På terrassen ganske for nylig troede jeg, at jeg havde det.
Men efter det gik det skævt. Det tager lidt tid at komme sig.
Man vænner sig til det.
Sikke en smuk måne. Se.
-Fryser du ikke? -Nej.
-Og dig? Fryser du? -Nej.
Tag hætten på.
-Det er Lisette. -Med Octave. Sikke en usling.
-Er du sikker på, at det er hende? -Ja, hun har kappen, jeg gav hende.
-Jeg fryser. -Så lad os gå tilbage.
Nej, ikke til slottet. Aldrig mere.
Så... kan vi gå ind her, i drivhuset.
Ja.
-Hvad siger de? -Aner det ikke. Jeg kan intet høre.
Har du ikke din pistol? Affyr et skud.
-Jeg affyrede alle kugler mod dig. -Stakkel.
Min far var ikke sådan.
Han var også en helt, på sit felt.
Når du tænker på din far er du uretfærdig over for andre mænd.
Nej da.
-Du er en god mand. -Jeg er en fiasko.
Nej, du er ikke en fiasko.
Du trænger til nogen, som kan tage sig af dig.
-Jeg skal tage mig af dig. -Det er for sent. Jeg er for gammel.
Din dumrian.
Ved du hvad...?
Det er dig, jeg elsker.
Og dig? Elsker du mig?
Ja, Christine. Jeg elsker dig.
Så kys mig.
Nej, på munden. Som en elsker.
-Lisette! -Lisette...
-Jeg skyder dem begge. -Ikke hende.
Jo, begge to.
Jeg henter geværet.
Nej, ikke hende!
Kom med mig.
Tror du ikke, at det er bedst at jeg bliver her og overvåger dem?
Nej, nu holder vi sammen.
Der går et tog til Lamotte-Beuvron klokken tre.
Jeg kommer straks tilbage med din kappe.
-Hvor er Christine? -Rolig. Hun er sammen med Octave.
Stol på ham. Det var jo ham, der præsenterede Dem.
-Jeg er ikke vred på ham. -Han er en god mand.
Det ved jeg. Jeg tror ikke længere på ret meget.
Men jeg tror, at jeg begynder at tro på venskabet.
Ja, men Octave er fantastisk.
Lisette!
-Hvor er madame? -Hent hendes kappe.
Hent hendes kappe.
Ja, monsieur Octave.
Der er nogen, der har taget min hat.
-De tager fejl. -Hvorfor?
Som morskab går det vel an, men for at leve sammen-
-skal unge være sammen med unge og gamle med gamle.
-Har De set min hat? -Madame skal bruge en masse ting.
-Hvordan klarer De Dem uden penge? -De har trampet på den!
De begår en fejl.
Madame bliver ikke lykkelig sammen med Dem.
Tager De med mig?
Naturligvis. Du kommer hen til os.
Hvor er Christine?
Hun venter på dig.
-Venter hun på mig? -Ja.
Hun venter i drivhuset. På den anden side af broen.
Du skal tage den her med. I drivhuset.
-Du må ikke blive kold. -Tak.
Jeg vil kysse dig!
-Du elsker hende også. -Ja.
Hold nu op, Lisette. Ser du mig græde?
Jeg lider, og jeg hader det!
-Lisette! -Ja.
-Jeg skal tale med hende. -Ja.
Ikke dig. Jeg.
Hør efter.
Det er ham!
Christine!
Madame!
-Hørte I ikke et skud i parken? -I parken?
Jeg var på mit værelse og...
-Det er André, ikke sandt? -Ja.
-Og madame? -Hun er uskadt.
Tak, min ven.
-Han er altså død? -Ja.
Jeg kan forsikre Dem om, at han ikke led.
Han tog kuglen sådan her...
Han faldt med det samme.
Han nåede kun at råbe på madame.
-Var det dig, der skød? -Nej, det var Schumacher.
-Men jeg var med til det. -Skynd Dem!
Hvorfor lod du mig ikke gå derhen?
Hvad skal jeg gøre nu?
Slip. Madame har brug for mig.
Kan du ikke give mig et knus?
Du kan godt give mig et knus. Sig til hende, at jeg er rejst.
Hun vil forstå det. Jeg siger også farvel til dig.
Farvel.
Farvel, monsieur Octave. Jeg kunne godt lide Dem.
Farvel, Lisette.
Jeg kunne også godt lide dig.
-Kom, Corneille. Der er brug for os. -Det var ved drivhuset, ikke sandt?
-Hvor skal du hen? -Ud i skoven.
Jeg vil prøve at få lidt arbejde hist og her.
-Og De? -Jeg tager til Paris. Jeg klarer mig.
Så ses vi måske igen en dag.
Det ville overraske mig. Men man ved aldrig.
Nå...
Held og lykke.
Schumacher? Hav mig undskyldt.
Ingen må nærme sig drivhuset.
Ang. alle formaliteter kan De høre med Corneille.
-Jeg kan ikke klare mere. -Så-så.
En ung uddannet kvinde som Dem. De skal nok klare det.
Jackie. Vi tager os af dig.
Så-så.
-Jeg tager mig af hende. -Prøv at sove lidt.
-I morgen tager vi af sted. -Godnat, Robert.
Godnat, Christine.
Godnat, mine herrer.
Det var en sørgelig ulykke.
Schumacher skød på det, han troede var en krybskytte.
Skæbnen gjorde at André Jurieux blev offer for fejltagelsen.
I morgen forlader vi slottet og sørger over vores ven.
En ven der var så almindelig han fik os til at glemme at han var berømt.
Men nu, mine venner... Det er koldt. I kan blive forkølede.
Jeg beder jer om at gå ind igen.
I morgen hylder vi vor ven Jurieux som det sig hører og bør.
-En ny definition af ordet " ulykke" . -Nej, nej.
De la Cheyniest mangler ikke klasse, og det er sjældent.
Tro mig, det bliver mere og mere sjældent.
Oversættelse: M. Skovgaard www.primetext.tv